![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjp6YgKXYoBEEYzSz1wabN0pGlVmEyYNGvbNrfKroQGBODhbgV-FNgi5MHlsYQ2RQp6OLEbNb1meBUHImUCWEhmP8SeU8OF2HC41vnNnml8vnCF3apCgph7JTyxgrDInBSk8NRi3LiTuGo/s200/2002_05_cuplu.jpg)
Stii...sau, poate, nu stii...Nu pot sa o spun asa cum trebuie dar nu conteaza: acum stii ca fara tine n-o sa mai fie nicio zi, nicio dimineata, nicio primavara pentru mine. Pentru ca R este pentru mine doar...dar asta nu te intereseaza pe tine. In orice caz, ii sunt foarte recunoscatoare. Fara el, singura, in aceste zile, nu stiu ce m-as fi ... In aceste zile si nopti am trait cat in zece sau douazeci de ani. Si parca acum camera mea nu mai este dreptunghiulara, ci rotunda si fara capat - de jur imprejur, si totul e la fel, si nu mai sunt usi nicaieri.
Am nevoie doar de doua sau trei zile sa pun laolalta bucatile in care m-am risipit, sa alcatuiesc ceva care sa semene cu vechea O-90 si apoi sa ma duc eu insami ca vreau sa imi retrag inregistrarea mea cu tine. Iar tu trebuie sa te simti eliberat, sa fii fericit. Niciodata n-am sa mai ...Adio.
Niciodata. Da, e mai bine asa, are dreptate. Dar de ce atunci, de ce....
Noi, Evgheni Zamiatin
Un comentariu:
cam trista scrisorica.
Trimiteți un comentariu